VANKA ÞUKOV Anton Tðehhovi novelli "Vanka" ainetel
Vanka Þukov, kes oli kolme kuu eest antud kingsepp Aljohhini juurde õpipoisiks,
ei heitnud jõuluööl magama.
Kallis vanaisa
Konstantin Makarõtð!
Ma kirjutan sulle kirja.
Õnnitlen teid jõulude puhul
ja soovin sulle kõike head.
Ei ole mul ei isa ega emakest,
ainult sina üksi oled mulle jäänud.
Aga eile mind tutistati.
Vanka!
Kiiremini!
Kiirusta, sa väike maakas, või sa saad!
Vanka!
Aga naine võttis heeringa ja peksis mind sellega näkku.
Vanka! Vanka! Vanka! Vanka!
Vii mind siit ära, muidu suren. Vii minema.
Oleksin tahtnud jalgsi küla poole joosta,
kuid saapaid pole, kardan külma.
Kallis vanaisa, ei ole enam mingit võimalust, lihtsalt surm ainult.
Aga Moskva on suur linn. Majad on kõik härrasmajad.
Ja hobuseid on palju, aga lambaid pole ja koerad ei ole kurjad.
Ükskord nägin ma ühe poe aknal, et õngekonksusid
müüakse kohe nööriga koos ja igasuguse kala jaoks.
Ja nägin sihukesi poode, kus härraste laadi püssid,
küllap sada rubla tükk.
Minu lõõtspilli ära kellelegi anna.
Alati sinu lapselaps Ivan Þukov.
Kallis vanaisa, sõida siia.
Halasta minu, vaese orvu peale, sest kõik peksavad mind ja hirmsasti tahaks süüa.
Hiljuti virutas peremees mulle liistuga niimoodi pähe, et ma kukkusin maha, hädavaevu toibusin.
Läbi on mu elu, igast koerast hullem.
Sõida siia.
Külasse vanaisale.
Jutustas Pastella